INTERVJU SA PSHIHOLOGICOM                                                                                                                            O VRŠNJAČKOM NASILJU
1. Koliko dugo radite u ovoj školi?
U ovoj školi radim od 1992. godine.
2. Je li bilo psihičkog nasilja među učenicima?
  Prvo ćemo definirati nasilje: nasilje je  skup ponašanja kojima se uspostavlja moć i kontrola nad drugim osobama upotrebom sile, zastrašivanjem i manipuliranjem. Uključuje tjelesno, psihičko i seksualno zlostavljanje, te materijalno ili radno iskorištavanje. 
 Prema mojem iskustvu, od kada radim,bilo je  psihičkog zlostavljanja među učenicima. 
3. Je li bilo fizičkog nasilja među učenicima?
Od tada povremeno da.
4. Prema vašem mišljenju i znanju,koje je nasilje zastupljenije među mladima?
Ja mislim da je psihičko nasilje zastupljenije, a da učenici ni ne znaju da su nasilni. Recimo ako netko nekome gleda poruke, to je također nasilje. Učenici često koriste uvredljive riječi što je isto nasilje. 
5. Tko je najčešće meta nasilnika?
Prema mojem iskustvu uvijek  je u pitanju bila neka neuzvraćena ljubav, ljubomora na bivšu curu ili sadašnju curu, bivšeg dečka ili tako nešto. Uglavnom su bile u pitanju ljubave veze.
6. Kako prepoznati žrtvu vršnjačkog nasilja?
Ako ti ta osoba ne kaže da je zlostavljana,  može se prepoznati po promjenama ponašanja. Često se takve osobe, ako nasilje duže traje, povuku i ne pričaju ili su uznemirene, zamuckuju, brzo planu, ponekad su i agresivne, dakle može doći do primjene ponašanja.
7. Što može i treba učiniti žrtva vršnjačkog nasilja?
Budući da se radi o mladim ljudima, učenicima, naši učenici imaju roditelje pa je važno da se roditeljima povjere ako se radi o bilo kakvoj vrsti nasilja. Učenici također mogu reći bilo kojem profesoru, razredniku ili psihologu, neka izaberu kome će reći. Mi podučavamo djecu da izaberu nekoga kome će reći što im se događa, ali najbolje bi bilo reći odmah.
8. Koji su načini borbe protiv vršnjačkog nasilja?
Prije svega prevencijom, pogotovo u školi. Školi je izuzetno važna prevencija, gdje mladi ljudi uče što je nasilje, koji su oblici nasilja, koje su posljedice, kako ih prepoznati i kako i na koji način se zaštititi, kako reagirati u situaciji kada te netko zlostavlja. Isto tako u preventivne programe ulazi i edukacija   o tome što učiniti da ne budeš nasilan, na koji način sebi pomoći da izabereš društveno prihvatljivo ponašanje, a ne nasilni oblik ponašanja. 
9. Koja je uloga škole,profesora i stručnih osoba u suzbijanju vršnjačkog nasilja?
Svaki profesor na satu, bez obzira što podučava, uvijek je tu za vas ako imate neki problem. Žrtve često misle da su one krive za to što im se događa, ali to nije tako. Svaka je osoba 100% posto odgovorna za svoje ponašanje, ne može se pravdati da je bila izazvana nečijim postupcima, jer uvijek možemo izabrati ponašati se na društveno prihvatljiv način. Isto tako postoje i različite radionice koje razrednici mogu primjenjivati na satu razrednika kako bi učenike podučili kako reagirati, što učiniti, što je nasilje, na koji način možete i prevenirati, ali isto tako i suzbiti ako se nešto dogodi. U 3. razredima radim radionice prevencije nasilja u ljubavnim vezama koje su uvijek jako zanimljive učenicima.  Dakle, svaki profesor  svakodnevno radi na suzbijanju nasilja.
10. Mislite li da su mediji i tehnologija pridonijeli porastu vršnjačkog nasilja?
Moguće je. Što gledate na medijima? Kakvi su filmovi? Kakve su reklame?Često gledate nasilničke filmove, u većini filmova ima ubojstava i nasilja, kakav je odnos prema ženama, često puta jako ružan.Model koji dobivamo s medija obično nije baš nešto jako pozitivno.
11.Što nam možete reći o vršnjačkom nasilju na društvenim mrežama i koliko je ono često?
Ja nisam na društvenim mrežama, ali iz mog iskustva rada s učenicima koji su bili zlostavljani na taj način, mislim da učenici puno puta ne znaju  da je nasilje ono što pišu na društvenim mrežama. Bilo je slučajeva gdje nasilje kreće od društvenih mreža i vrijeđanja i onda se seli u školu.
12.Koje su posljedice vršnjačkog nasilja na psihičko zdravlje žrtve zlostavljanja?
Posljedice su mnogostruke i sve su izuzetno štetne: prije svega gubitak samopoštovanja, tuga i povlačenje od prijatelja, gubitak koncentracije,poteškoće vezane za spavanje ili depresivna raspoloženja što se onda može pokazati i na ponašanju kao na primjer posezanje za cigaretama i alkoholom, sredstvima za smirenje. Posljedice mogu biti i poteškoće s apetitom (uzimanje previše ili premalo hrane). Osoba može izbjegavati školu, ne razgovarati, totalno promijeniti ponašanje u odnosu na svoju okolinu,a može doći čak i do suicida.
13.Koliko je bitna podrška obitelji žrtvama vršnjačkog nasilja?
Obitelj je i inače uvijek najvažnija u procesu odrastanja pojedinca. Isto tako je važno da djeca i roditelji iskreno komuniciraju, kako bi djeca mogla svojim roditeljima reći što ih tišti, što im se događa,to je izuzetno važno da se uspostavi povjerenje između djece i roditelja kako bi onda roditelji mogli zaštititi svoje dijete.
14.Koliki utjecaj ima kućni odgoj kod djece koja provode nasilje?
Kod adolescenata  dijelom ima utjecaj kućni odgoj, ali  većim dijelom je to utjecaj vršnjaka ili nametnutih modela npr. poznatih osoba, jer su srednjoškolci više pod dojmom i češće oponašaju poznate osobe.
15. Kako pomoći žrtvi nasilja?
Ako uočimo nasilje uvijek treba reagirati, ne smije se o tome šutjeti. Prije svega prijatelji mogu reći roditeljima, u školi mogu odabrati osobu kojoj ćeš reći i važno je to odmah učiniti.
16. Kako pomoći mladima koji vrše nasilje da to više ne rade?
U školi postoje preventivni programi protiv nasilja i diskretni postupci kojima usmjeravamo učenike da se ne ponašaju nasilno i da biraju ponašanje koje nije nasilno. Zašto se nasilje događa?  Osnova svega je da nasilnik želi zadržati kontrolu nad drugom osobom, nema dovoljno samopoštovanja, pa ne zna kako zadržati kontrolu i zato pribjegava nasilju. U školi želimo da učenici nauče i usvoje da nasilničko ponašanje   nije štetno samo za žrtvu već je štetno i za samog nasilnika.
17. Je li vršnjačko nasilje više zastupljeno kod dječaka ili kod djevojčica?
Mislim da je podjednako.
18. Kako se postaviti ako je osoba svjedok vršnjačkog nasilja?
 Ako vidimo da se netko nasilno ponaša prema drugoj osobi ne smijemo šutjeti, najvažnije je da ne šutimo i da damo podršku žrtvi da ni ona ne šuti. Postoje različite institucije kojima se možemo obratiti osim obitelji: tu je i škola, policija, Centar za socijalnu skrb, Hrabri telefon. Sve su to institucije koje nam pomažu kada se nađemo u nekoj krizi.
19. Što savjetujete mladima kako da se odupru pritisku vršnjaka?
Važno je znati da je nasilje jako ružan oblik ponašanja, da nas ne čini moćnima već suprotno: nasiljem se prikriva svoja nemoć.Ljudi su nasilni zato što ne znaju kako bi zadržali kontrolu nad drugima, slabi su i smanjenog samopoštovanja. Važno je da mladi imaju povjerenja  u odrasle osobe kojima se mogu obratiti za pomoć.
20. Koju bi poruku poslali mladima kako sprječiti vršnjačko nasilje?
Ako biramo nasilje onda smo slabi i zato biramo nasilje, mi želimo biti snažni i jaki i svaki čovjek želi kontrolirati situaciju, ali je nasiljem ne kontrolira nego pada još dublje jer je nesiguran. Prema tome svatko bi trebao raditi na sebi. Raditi na sebi znači učiti i usvajati  oblike ponašanja koji se društveno prihvatljivi. Da bi usvojili takvo ponašanje treba vježbati, postoje čarobne riječi kao što su „molim”, „hvala”i jako je važno da to vježbamo u svojoj obitelji: npr. vježbamo kada nam nešto nije jasno, kada smo ljuti smijemo reći kako se osjećamo. Važno je verbalizirati ono što osjećamo, ali na društveno prihvatljiv način. Mislim da mladi često imaju problema s verbaliziranjem svojih emocija, možda čak i ne poznaju svoje emocije, pa onda koriste psovke i vrijeđanja, koja su vjerojatno usvojili iz svoje okoline, ili preko medija. Mislim da je jako važno da mladi više čitaju npr. lektiru a što manje se koriste digitalnim sadržajima jer su oni izuzetno štetni za razvoj mozga, prema nekim autorima (Manfred Spitzer) digitalni sadržaji  i korištenje digitalnih alata ima više štete na razvoj mozga nego koristi.
Marija Pongračić I Elizabeta Kokorić
1.A